De här ska till avdelningen och de här till lastbilarna. Åk inte fast.
De har smittat blodet med hepatit V.
- Vad är hepatit V? - Det här.
Jag är ledsen, Nora.
Leta reda på Pam och säg åt henne att inte dricka Tru-Blood.
- Jag lovar att hämta dig... - Jag fixar det. Gå nu.
Vad i helvete...?
Rymning!
- Morris, vad händer? - Northman har rymt.
- Fan! Den listige jäveln! - Gå till avdelningen.
Avdelningen.
Det var det sista.
Vänta, vi gör en säkerhetskontroll. Vampyrer i området.
Jag har en tid att passa, så skynda er.
Jävlar.
Det är grönt!
Är inte du fastkedjad?
Jag har en beundrare på psykavdelningen. Vad gör du här?
- Eric bad mig att hjälpa dig. - Skulle du hjälpa mig?
Ja, och om du vill bli räddad kanske du ska tagga ner lite.
- Jag lyssnar. - Du får inte dricka Tru-Blood.
- Det är smittat med hepatit V. - Vad fan är det?
Vet inte, men det är farligt. Nora har fått det.
- Vilka fler vet? - Bara du och jag.
Bra, så ska det förbli. Berätta bara för Tara och Jessica.
Vampyrer är inte blöthjärtade, men vill vi inte rädda våra egna?
Om alla vampyrer slutar äta kommer de att fatta.
Vi kan bara fixa det här om de inte misstänker oss.
- Hur blir du behandlad här? - Som en prinsessa, ser du väl?
Med den här kan jag smuggla dig till avdelningen.
En avsliten arm. Inte illa, men alltför uppenbart.
Gå tillbaka nu. Vi ses snart.
Jag vet inte vad du är, men du överlevde Sookies pålning.
Men om du är Gud...
...var snäll och bota henne.
Jag känner mig varm. Hur kan det vara möjligt?
- Ge henne ditt blod. - Nej, det är Liliths blod.
- Jag dör hellre. - Du såg vad blodet gjorde med oss.
- Gör det, bara! - Jag kan inte, Eric.
Det är hennes sista önskan. Vi måste följa den.
Gå härifrån.
Lämna oss i fred!
Frälsningsretorik, kapitel 3. Sänk tonläget en oktav och säg efter mig.
- Gud är god. - Gud är god.
Gud är vår frälsare.
Gud är...
Var är vakterna?
Låt övertygad men inte aggressiv.
Truman!
Åh nej!
Vad har de gjort med dig?
Truman Burrell.
Du var en hederlig människa.
Ditt engagemang för vår sak var hängivet och renhjärtat.
De renhjärtade faller offer för de där odjuren.
Du ska veta att du inte har dött förgäves.
Din död kommer att sporra styrkorna mot den onda fienden.
Det här är en del av Guds plan.
Och Gud är god.
- Tack för att ni kom, senatorn. - Vad fan är det som har hänt?
Hur fick de tag i honom med all bevakning?
Är ni förvånad över deras styrka?
Nej, men besviken. Jag trodde att vi hade gjort framsteg.
Det har vi! Det är den bibliska ironin i alltihop.
Det vi lär oss varje dag är inget mindre än mirakel.
Vi är så här nära att kunna förverkliga Trumans vision.
Knappast med den viceguvernör vi har nu.
Nej då.
Den där halvkommunisten ska inte få sätta sin fot här.
Därför ska ni få hjälpa mig. Ingen får veta att Truman är död.
Sarah. Hur ska du kunna dölja nåt sånt?
Jag vet att ni brukar anlita folk för att dölja era sjaskigheter.
Ring dem.
Säg åt dem att hämta guvernörens kropp och göra sig av med den.
Jag vill inte veta hur ni gör, men syra lär vara effektivt.
Och sen?
Vi medger attacken på residenset-
- men säger att Truman är oskadd och verkar på hemlig ort.
Vi tömmer huset och ni får skriva under besluten i delstatskongressen.
Själv är jag hans ställföreträdare i alla ärenden rörande vampyrer.
- Hur länge ska det pågå? - Snart finns Tru-Blood i butikerna.
Då sprids hepatit V blixtsnabbt. Det behövs inte lång tid.
- Ring upp dem. - Javisst, David.
Jag hade redan förstått att du har talang-
- men det här är verkligen imponerande.
Vänta bara, senatorn.
När Guds budskap är så tydligt går min framfart inte att hejda.
Det här var nåt nytt.
Att vakna med en man i dagsljus.
- Det får bli vårt äktenskapslöfte. - Säkert...
Ett av många.
Tror du att vi ska gifta oss bara för att vi har haft sex?
Jag tänkte bara, eftersom du gav efter utan motstånd...
- "Gav efter"? - ...att du var tillgänglig.
- Har du varit med moderna kvinnor? - Ja, fast inte på det viset...
Med nån som njuter, menar du? Vi har rösträtt, till och med.
Sluta. Du vet mycket väl att det inte bara handlade om sex.
Nej. Det gör det aldrig.
Fan ta dig, Terry.
Vad var det där?
Nu kanske du får frid, älskling. Kanske nu.
Jag tror att nåt hemskt har hänt min väninnas man.
Min vän Arlene gråter på kyrkogården. Jag kommer tillbaka så fort jag kan.
- Hur kommer jag härifrån? - Med ditt ljus och mitt blod.
Arlene.
Sookie. Hur kom du hit?
Jag fick nyss reda på det. Jag beklagar verkligen.
- Vad hände? - De sköt honom.
- Vilka då? - Jag vet inte.
Ena sekunden höll han på att duka under för sina demoner.
Jag kallade in Hollys vampyrkompis som bländade bort allt hemskt.
Sen mådde han mycket bättre.
Han var sitt gamla jag, och jag fick en glimt av hur det skulle vara-
- att leva lyckligt med honom.
Jag har aldrig känt nånting så underbart.
Vad ska jag göra, Sookie? Vad ska jag säga till barnen?
Prata med dem. De måste få veta vad som har hänt med sin pappa.
Jag vet inte om jag kan uttala orden.
Se på mig. Du är en av de starkaste jag känner.
Du blir utsatt för många prövningar, men du klarar dig alltid.
Jag ska stötta dig, precis som du ska stötta Coby, Lisa och Mike.
- Eller hur? - Ja, okej.
- Hallå? - Hej, Lafayette.
Jag ville bara kolla så att allt var bra.
- Nej, det är det inte. - Har de jagat dig?
Terry är död.
Va?
Ja.
- Hej. - Hej.
- Be din mamma komma och hämta dig. - Varför det? Vad har hänt?
Jag måste till Bon Temps. Det är farligt för dig.
- Varför är det ofarligt för dig? - Det är det inte.
En vän till mig har dött.
Jag måste dit.
Hur mår de?
De fattar att det har hänt nåt, men de är okej.
De vill bara att mamma ska komma.
Du och dina mystiska telefonsamtal. Vad fan låg det i bankfacket?!
Jag har berättat allt jag vet!
Skitsnack! Din lögnare och voodoobög!
Arlene, gumman. Jag vet att det här blir tufft för dig.
- Ska jag vara med när du berättar? - Ja, det kan nog vara bra.
- Är du okej? - Ja. Det där borde jag ha förutsett.
Vad finns det i bankfacket?
Jag vet inte, och efter den här såpan vill jag inte veta.
Fast nån kanske borde öppna det före Arlene.
Absolut. - Du och jag har en uppgift.
Nästa gång kanske du blir utskälld.
Hamby.
Typiskt.
Här inne.
Jason? Vad gör du här?
Jag kom hit för att... Kom.
Jag kom hit för att hjälpa dig. Sätt dig.
Jag ska ta dig härifrån. Jag sviker inte.
- Det behöver du inte. - Jo.
Jag tänker inte alltid glasklart-
- men i hjärtat är jag klar över att jag vill behandla dig rätt.
Nej. Du behöver inte hjälpa mig härifrån.
Du har väl inte fått stockhålssyndromet?
Nej, men jag vet hur det kommer att gå.
- Det är okej för mig. - Inget av det här är okej!
Jag var med i går...
...när de försökte få vampyren att ha sex med dig.
Jag mådde illa när jag såg vad de utsatte dig för.
Du ska aldrig behöva lida igen.
Jason, du kan inte förhindra hemska saker från att hända mig.
Världen är inte sån!
Förlåt mig.
Du kan bara fortsätta att vara ditt snälla, fina jag.
Men om du verkligen vill behandla mig rätt...
- ...finns det en sak du kan göra. - Bara säg vad det är.
Vampyren, han som vägrade...
Jag skulle vilja tacka honom. Personligen, menar jag.
Jag ska hämta honom.
Tack.
Jag står här utanför om ni har några frågor.
En livförsäkring?
Den tecknades för bara tre dagar sen.
Han visste vad som skulle hända. Fan, han hade planerat alltihop.
Ordentligt, dessutom. Det här är mycket pengar.
- Hur kan man göra nåt sånt? - Om man tror att alla tjänar på det.
Hur kan alla tjäna på att man lämnar sin familj?
Jag vet inte, Sook. Jag vet inte.
- Vill du stanna och ta några öl? - Tack, men jag måste tillbaka.
Jag har gjort fel så ofta att du har slutat bry dig om vad jag säger.
Det är min förbannelse.
- Ser du det friska gräset på kullen? - Det är gamla mrs Reeds mark.
Inte nu längre. Hon skaffade en karl och flyttade till North Dakota.
Ljuset på kullen gör att tomaterna blir helt otroligt söta.
Det rinner en å där med badvänligt vatten.
Varför flyttar du inte dit, då?
- Du måste inte återvända. - Jo, det måste jag.
Du föraktar mig för att jag lever ensam, men jag trivs.
- Ja, det passar dig. - Det passar oss båda.
Livet i flock är inget för oss. När ska du inse det?
Vi ses, pappa.
Raring, kom hit.
- Är det säkert att du är okej? - Ja då.
- Får jag titta på dig. - Jag är okej.
Sam har tagit väl hand om mig.
- God dag, mrs Wright. - Tack ska du ha.
Ursäktar du oss en liten stund?
Jag tänker inte avslöja att jag vet nåt om er.
Men jag glömmer dig inte heller.
Ring om du behöver nåt. Här är mitt telefonnummer.
- Jag kanske får användning för det. - Det hoppas jag.
- Ta det försiktigt. - Detsamma.
In med dig.
Minns du mig?
- Förlåt, men vad är det som händer? - Vill du slå dig ner?
Okej.
Ursäkta ett ögonblick.
Jag måste tacka dig.
Ingen orsak. Du bad ju om min hjälp.
Jag skulle önska att vi fick vara ostörda.
Okej. Det ska jag fixa.
Tack.
Jag väntar här utanför.
- Jag heter Jessica. - Jag minns det.
När de förde in mig hit...
...hade jag nyss begått min värsta handling någonsin.
Jag tänkte att om jag var ett odjur måste vi alla vara det.
Men sen gjorde du nåt så osjälviskt...
Varför gjorde du det inte? Det hade varit mycket enklare för dig.
Vampyrer väljer att förlora sin själ. Jag menar inte att jag är ett helgon.
- Men jag gjorde ett annat val. - Vad fick du för straff?
Gode gud.
- Jag beklagar. - Det är inte ditt fel.
James...
...det är nåt jag måste berätta.
- Vi kommer alla att dö här inne. - Det hade jag redan räknat ut.
Jag menar inte så småningom. Vi kommer att dö inom kort.
De har smittat vårt Tru-Blood med hepatit V.
Så vad du än gör, drick det inte.
Har du inga goda nyheter att komma med?
- Nej. - Fan...
- Jag känner mig som en idiot. - Hur så?
Jag trodde aldrig på det där med odödlighet.
Jag förstod att jag skulle dö en dag, men inte så snart.
Jag hade velat göra mycket mer. Vad skulle du göra om du kunde?
Jag vet inte. Antagligen leta reda på min pappa...
...och säga att jag var stolt över honom.
Du, då?
Jag vet inte...
Det finns antagligen en massa saker jag skulle vilja göra.
Men just nu, i det här ögonblicket-
- vill jag bara att du ska älska med mig.
Ironiskt, eller hur? Jag har aldrig varit med en vampyr.
Jag har alltid undrat vad som är speciellt med det.
Säg inte så för att du är rädd.
Jag är inte rädd. Du utstrålar godhet och hederlighet.
Du är full av en mänsklighet som jag vill känna under min sista tid.
Jag vill lämna världen i dess närhet.
- Kan du vara ute på dagen också? - Ja.
- Hur då? - Jag förklarar senare.
Tror du att jag ville komma hit? Jag hade inget annat val.
Jag gör vad som helst. Du behöver bara säga vad.
Snälla du. Ge henne av ditt blod.
- Tänk om det inte fungerar. - Måste jag säga det? Jag tror dig.
Jag tror på dig.
Jag tror att du är gudomlig.
När du hade gått härom kvällen-
- hamnade jag i ett visst tillstånd.
Jag fick visioner som sedan har slagit in.
Jag kan se framtiden, Eric.
Men en av visionerna har ännu inte blivit verklighet.
Jag såg ett vitt, runt rum.
Pam, Jessica, Tara och du själv möter solen i det rummet.
Därför ska jag hämta Warlow. Vet du vem det är?
Jag bryr mig inte om Warlow. Säg vad jag ska göra.
Han är fe och vampyr i ett. Med hans blod kan jag vistas i solljus.
Om jag ska förhindra katastrofen måste vi ta honom med oss.
- "Oss"? - Du var med i visionen, Eric.
Du kommer att befinna dig i rummet när taket öppnas.
Om du följer med mig kanske vi kan förhindra det.
Jag lovar att följa med dig. Om du hjälper Nora.
Bra.
Lite till.
Bra.
- Förlåt. Vi måste försöka. - Jag vet, min bror. Jag vet.
- Fungerar det? Känner du nåt? - Nej, jag tror inte det.
Inte? Ingenting alls?
- Med Warlows blod kanske det går. - Nej, Eric.
Om det som står i Liliths bok är sant-
- skyddar Warlows blod från solen, men det kan inte bota mig.
Jo då.
Gå nu. Jag ber dig.
Då går jag.
- Är du beredd? - Efter en del tunga läkemedel, så.
Holly berättade varför ni kommer. Det passar inte just nu.
Varför gömmer du tequilan? Holly...
Raring, hur är det med dig?
Hej. Jo, det är bra. Jag mår lite bättre nu.
Förut var det som om nån...
...stod och skrapade ur min hjärna-
- och plockade ut mitt hjärta med en liten skaldjursgaffel.
Men tack vare det här känns det bara som om nån stryper mig.
Vi kanske kan lösa det.
Jag har ett familjerecept på smärtstillande. Följ med mig.
- Vi skippar snacket. - Bra idé.
- Blev det jobbigt med barnen? - Arlene gjorde sitt bästa.
Barnen klarar sig hyfsat. Portia tar hand om dem så länge.
Vilken konstig dag.
- Jag heter Sookie. Vem är du? - Adylin, Andys dotter.
- Hej, mamma. - Här kommer mina killar!
Kom hit.
Adylin Braelyn Charlaine Danika, Det här är Sookie.
- Wade och Rocky är Hollys söner. - Hej.
Jag är ledsen för det som hände med din kusin. - Och dina systrar.
- Herre jävlar. - Gå upp med faster Portia.
Följ med nu, allihop. Skynda er.
Mrs Bellefleur. Jag beklagar verkligen sorgen.
Jag tyckte bra om Terry och var stolt över att han var min släkting.
Jag är verkligen stupfull!
Fast det här är på riktigt.
- Eller hur? Du är ute i dagsljus. - Ja.
Det var som fan.
- Sheriffen. - Bill vampyren.
Jag beklagar också din sorg djupt.
Gör du?
Min förstfödda dog i förtid. Det finns ingen större smärta.
Förutom om man förlorar tre.
En av era döttrar överlevde. Hon måste vara en stor tröst.
- Jag älskade henne över allt annat. - Så kände jag för Jessica.
För en far finns ingen heligare plikt än att skydda sina barn.
Man måste se till att de får ett långt, lyckligt liv. Eller hur?
- Jo. - Jag önskar er och er dotter välgång.
Detsamma...
Vad ska det betyda att vampyrerna börjar vara ute på dagen?
Jag vet inte, men i dag är det Arlene och hennes barn som är viktigast.
- Får jag prata med dig? - Inte längre.
En jävla tur att jag tog en dubbel dos betablockerare.
Fick du inte allt du behövde av Warlow?
Du tog honom. Nu behöver jag mer av hans blod.
Är du beredd att offra både mig och Warlow, verkliga personer-
- för en hypotetisk avkomma?
Är Tara, Jessica, Pam och Eric hypotetiska? De är dina vänner.
- Är Pam vän till mig? - De sitter i ett dödsläger just nu.
- Hur vet du det? - Eric var där. Han lyckades fly.
Låt inte din ilska hindra dig från att skydda dina vänner.
Om du överger dem blir det många såna här dagar i framtiden.
Och om jag vägrar menar du att jag dödar mina vänner?
Jag menar att vi båda får blod på våra händer.
Ge mig Warlow, och gör det snart.
Tack och lov. Jag som just var sugen på att bekänna.
- Ska jag ta in Somchai? - Behövs inte.
- Är du inte hungrig? - Inte i dag.
Med tanke på dina blodransoner låter det orimligt.
Jaså?
Som Freuds lärjunge trodde jag att du hade djupare insikter om aptiten.
Just det har faktiskt varit huvudfokus för min forskning.
Bra. Jag är inte hungrig för att jag är kåt. Då fattar du.
För det mesta när man nekas sexuell tillfredsställelse-
- upplever man ökad aptit, inte tvärtom.
Jag är inte otillfredsställd.
Du anar inte vad en kvinna kan åstadkomma i isolering.
Hur bedömer du din sexuella aptit jämfört med...
Hög. Som människa var jag hora. Det var ingen slump.
Och hur tar det sig uttryck i ditt vampyrliv?
För det första knullar jag mycket.
Dessutom har jag en bar, Fangtasia, där människor söker kickar.
Dess framgång beror till stor del på min förståelse för människans begär.
Begäret att bli slukad-
- eller omsluten av ett varmt, hungrigt djur.
Eller utplånad, en saftig bit i taget.
Men du får säkert höra det mesta. Det är nog bara gammal skåpmat.
Jag...
Jag är väldigt intresserad-
- av just din kunskap.
Vill du tränga in i mitt huvud?
Väldigt gärna, ja.
Hur djupt vill du gå?
Djupt.
Du får komma in om du släpper in mig på avdelningen.
Jag tror att det kan ordnas.
Bra.
Hej, Stackhouse. Jag kan berätta en hemlighet.
- Nej tack. - Du kommer att bli glad.
Guvernören är död.
- Va? - Du har ingen makt längre.
Mina herrar!
Tony. Gör det inte.
- Vad i helvete! - Sätt honom på kvinnoavdelning 1.
- Jag trodde att vi var vänner! - Ha så kul med dina slampor!
- Stick, subbor. - Mina damer.
Han är min.
Det är över.
Sam Merlotte och tjejen är döda.
- Valpen, då? - Jag gav henne till Martha.
De håller sig borta och vi slipper uppmärksamheten.
- Det blir ni säkert glada för. - Ja.
Fast jag skulle vara ännu gladare om du inte ljög oss rakt i ansiktet!
- Va? - Ta ut damerna, Tiffany.
Titta vilka jag hittade. Livs levande.
Din jävla lögnhals!
Godric.
Vad du än har för krafter ber jag dig att använda dem nu.
Jag ber dig att ge henne en ny chans-
- precis som du har gjort förut.
Det var du som gav det till mig.
Det var du som såg nåt i mig. Du hittade mig.
Minns du?
Det är klart att jag minns.
Ers majestät.
Ni är blek. Blekare än vanligt.
Efter pestens framfart är det ont om mat, som ni säkert förstår.
Javisst.
- Känner ni till lady Gainesborough? - Jag har hört namnet.
Ni två lär ha en besvarad kärlek till varandra.
Ryktet stämmer.
Hon har stark vilja och befinner sig i London för att ta hand om sjuka.
- Så behjärtansvärt. - Dårskap! Hon tigger om döden.
Jag skulle låta henne dö om jag kunde undvara henne i sängkammaren.
- Jag förstår. - Det är jag inte så säker på.
Hennes trots gör sänglekarna fullständigt makalösa.
Hon äger stort värde för er.
Jag vill att ni genast förflyttar henne från denna nedriga situation.
När hon återvänder ska jag se till att ni blir utomordentligt mätt.
Ers majestät.
Är ni galen? Ser ni inte att vi är isolerade?
Jag söker lady Gainesborough.
Ni kommer för sent. Hon har fått bölder.
- Visa mig till henne. - Det blir er död.
Ers nåd. Jag är Eric Northman, kungens vän.
Jag ska föra er till en lugnare plats.
Jag har inte långt kvar.
- Kungen insisterar. - Jag vill inte dö i hans närvaro.
- Ert hus i Surrey, då? - Det är han som äger det.
Nej.
I döden vill jag vara min egen.
Han sa att ni var envis.
Men han har visst förväxlat envishet med mod.
Hur kan ni vara så djärv?
Jag är...immun.
Ni har något ödesmättat över er.
Låt mig föra dig till min far. Han kan bota er.
Helt och fullt?
Jag vill inte leva så här.
Ni kommer att få leva helt och fullt och för evigt.
Det är ett löfte.
Och så slutar vi som vi började.
Fast nu finns ingen Godric som kan bota mig.
Bara du som kan trösta mig.
- Vem ska trösta mig i framtiden? - Pamela och Willa.
- Du såg i dem samma sak som i mig. - Du kan inte ersättas.
Låt dem gå vid din sida. De vill det.
- Precis som jag ville. - Jag lovade dig evigt liv.
Min bror. Jag bad bara om att få leva helt och fullt.
Det gav du mig.
Nej!
Lämna mig inte!
Snälla, lämna mig inte!